De där barren är rätt irriterande. De sticks ganska mycket.
Ja, annars går det bra. Det är inte hela världen, men...
Om jag håller kan du kanske ta den.
Gick det bra? Om du håller den, så kan jag...
Men varför ska vi ha julgran nu? Vi har inte haft det på ett par år.
- Är det inte mysigt? - Jo.
- Okej, vänta. Nu tror jag du får... - Lite? Kanske?
- Okej. Där? - Där. Så.
- Det var fint. - Vad bra.
Jösses. De funkar fortfarande.
Så bra. Du vill kanske hänga upp dem?
- Ja. - För du är ju så där kreativ...
Var är den lilla tomten som du alltid ville hänga?
Den låg precis intill mig. Här är den.
Yes...
- Vem är det som messar? - Natalie.
Fixar du resten själv, eller?
Ska ni till Oslo S och hänga?
Ja, det var det som var planen. Det är okej?
- Det går bra. - Ja?
Jag klarar nog att klä en julgran. Eller jag vet inte...
Jag ska i alla fall göra så gott jag kan.
Är det bara du och Natalie som ska hänga?
- Nej. Steffen och de andra också. - Vilka är "Steffen och de andra"?
Det är de vanliga. Thomas och Brian.
Och Christian.
Blir du sen, eller?
Jag vet inte. Kanske.
Titta på dig.
Min vackra flicka.
- Vad är det? - Nej, ingenting. Du är bara så glad.
Du är det vackraste jag vet.
Har du ätit?
Mamma?
Jag har gjort pasta carbonara. Det står i kylen om du ska ha.
Mamma?
- Ska du gå? - Ja.
Det står pasta carbonara i kylen.
Tusen tack.
- Har du ätit? - Ja.
På ett sätt är det här bättre än den du hade sist.
Den här är platt.
Så där.
- Kan vi inte fira jul ihop? - Jo. Var då?
- Vet inte, vi kan ta in på hotell. - På hotell?
Jag vill fira med dig, men vi har nog inte råd.
Och jag är också sugen på att äta pinnekött hemma.
Vi kan äta pinnekött på hotellet.
Hur då? Vi har inte råd med pinnekött och hotell.
Vad håller de på med?
Kan vi få dem gratis? De går ut i dag.
- Vi kan sälja dem ändå. - Alla köper de som är färskare.
Nej, jag kan inte fixa kaffe åt dig. Det blir skitpinsamt.
- Vi vet att han älskar dig och... - Det gick ju förra veckan.
- Men det går inte nu. - Gick det en gång så går det igen.
Han kan inte vara så naiv.
- Sluta tjata. - Ingen köper dem.
- Hej. Kan jag få en kaffe? - Ja, det ska du få.
Ja, ja... Vilde, ja.
Hur gammal är du egentligen?
Du vet inte?
Det blir 22 kronor.
Jag frågade om jag kunde få kaffe.
Du kan inte få... Jag kan inte bara ge bort det.
- Det är inte en hel mugg ens. - Det är som det ska vara.
- Jag kan kanske få lite till? - Ja, om du säger hur gammal du är.
- Hur gammal är du? - Jag måste få det först.
- Nu är det jag som ska bestämma. - Chansen för det är inte så stor.
Nej, Vilde, den är kanske inte det. Det är ett fint namn, alltså.
- Hur gammal är du då? - Jag är 55.
- Hey! Man får inte vara på taket. - Självklart.
- Vi har pratat om det. Gå in igen. - Snälla, det är en...
- Tvåa. - Tvåa?
Jag fick en tvåa av Per Christian.
Jag skrev om Harajuku.
Det är en bra text. Men hade ni Ibsengrejerna också?
Ja. Blanda Ibsen med personliga upplägg.
- Du kan inte skriva om Harajuku. - Jag skriver om sånt som jag gillar.
- Hon var inte där. - Okej.
Ska vi kolla Byporten eller spåren? De sa att hon brukar vara där.
Där ser du hur lite han har rättat.
Inte så konstigt. Det är Per Christian.
Ursäkta. Är det du som är Vilde?
- Vilka är ni? - Hej. Jag heter Marte.
Från barnenheten. Kan du följa med oss lite?
Varför ska ni prata med henne? Varför kommer ni hit?
- Vi har försökt ringa dig, men... - Min mobil är död.
Varför ska hon följa med er? Hon har inte gjort nåt som helst.
- Vad ska ni prata om? - Vi ska berätta nåt.
- Jag följer inte med er. - Vi måste berätta nåt.
- Ni kommer hit och trakasserar oss. - Vilde, vi måste prata, så följ med.
Jag följer inte med er nånstans. Jag känner er inte.
- Ska vi bara ta det här då? - Ja.
Det gäller din mamma. Hon är på sjukhuset.
Vill du att vi ska köra dig dit?
Ja.
- Tar du min laddare? - Kom nu.
- Vill du ha varm choklad? - Vi har julmust, om du vill ha.
Är det nåt annat du behöver?
Hej. Är det du som är Vilde?
Hej. Jag heter Ane. Det var jag som opererade din mamma.
Din mamma är död.
Hon var för skadad, så hennes kropp klarade inte... operationen.
Vi beklagar.
- Tog hon livet av sig? - Det... vet vi inte.
Tog hon livet av sig?
Ja, det kan se så ut.
Du kan få se henne. Om du vill.
Då behöver vi lite tid.
Kan jag gå?
Nej, Vilde, det kan du inte.
Vill du se henne?
Jag tänker att vi åker till Per och Trude nu.
Det är ett beredskapshem.
- Nej, jag ska inte i fosterhem. - Det är inget fosterhem, Vilde.
Det är två personer som är utbildade på att ta hand om människor i kris.
Som du är nu.
- Okej? - Nej.
Vilde. Jag förstår att det är jätte- jobbigt nu, men du är bara 15.
- Finns det andra vi kan ringa? - Natalie.
Några vuxna? Några grannar?
En lärare eller skolsköterska?
Din pappa då?
- Jag har ingen pappa. - Jag har hans Oslonummer här.
Jag känner honom inte.
- Vill du att vi ska ringa honom? - Nej.
Ja, då tycker jag att vi kan åka till Per och Trude.
- Vill du låna min telefon? - Nej, jag har.
Den du ringer kan inte svara nu. Lämna ett meddelande efter tonen.
Hej, Einar. Det är Vilde. Barnenheten säger att jag måste ringa dig.
Det har hänt nåt. Hej då.
Svarade han inte? Men då packar vi ihop här och åker till Per och Trude.
Vi pratar i bilen och hörs i morgon.
Jag vill se henne.
Jag säger till läkaren.
- Är det det du vill? - Ja.
Okej.
Förlåt.
Hallå?
Vilde, nu kommer jag in.
Ett nytt meddelande.
- Du. De har det inte här heller. - Då får vi köpa ett annat spel.
Nej, det måste vara det spelet.
Vi kan köpa ett annat spel. Det när de är på skattjakt i Afrika.
"Afrikas stjärna"? Ska vi köpa träskidor också?
- Det är ett roligt spel. - Då ska vi bara ha våfflor.
- Jo, två minuter. Sista sakerna. - Jag sticker hem.
- Ta med några påsar. - Du kan ju slänga det i bilen.
- Så bidrar du lite grann. - Lägg dem i bilen.
När kommer mormor och morfar?
Det är till i morgon. Vi ska möta dem på stationen nu.
- Jag ska bara lyssna på meddelandet. - Ett nytt meddelande.
Einar, det är Vilde. Barnheten säger att jag måste ringa dig.
Det har hänt nåt. Hej då.
Så där. Var blev din bror av? Stack Mikkel hem?
Ja, Mikkel stack hem.
- Kan du hjälpa mig? Är allt bra? - Ja, ja. Ska vi gå då?
Så ja. Tack ska du ha.
- Du smygkikade inte i påsen, va? - Nej, det gjorde jag inte.
- Smygkikade du inte alls? - Nej.
Ska du åka till Japan? Du kan inte åka till Japan.
Jo, jag kan åka till Japan. Jag kan skaffa pengar och biljett.
Du kan inte åka till... Vad har hänt? Vad hände med din mamma?
Vilde?
- Det är okej. - Vilde?
Du, Vilde, vad är det som händer?
- Mamma dog. - Vad sa du?
- Jag börjar bli hungrig. - Vad sa du?
- Ska vi äta nåt? - Vi ska ju äta hemma.
Det blir middag snart.
Du, vänta lite. Det är från mamma.
- Tåget är försenat. - Hur mycket?
- Varför? - Tåg är sena ibland.
- 2 000? - De är värda mycket mer än 2 000.
- Men du får dem för 2 000. - Nej.
Eftersom du är så snygg så får du ketamin.
Två gram. Det går för 2 000 på gatan.
- Men jag gör dig en tjänst. - Jag ska inte ha droger.
Det ger mer än ett par tusen. Du kan blanda ut det.
Eller så fixar min farbror så du kan sälja dig på stritan.
Suga kuk på stritan. Det är bättre betalt.
Det blir pengar av det där med.
Välkommen tillbaka.
Hej, sötis.
Du kan ta en sån. Välj precis vilken du vill.
- Gå dit, så ser du när de kommer. - Ta inte den med donut.
- Ta vad du vill. Du kan ta två. - Inte donut, okej?
Precis vad hon vill?
- Hon vill kanske ha wasabinötter. - Ta inte de där kexen, okej?
Vilde har ringt.
- Va? - Vilde har ringt.
- Vad ville hon? - Hon bad mig ringa upp henne.
- Jag ville säga till dig först. - Vad sa hon?
Hon bad mig bara ringa tillbaka. Nåt hade hänt, så jag skulle ringa.
- Kan jag få höra vad hon sa? - Du behöver inte det. Hon sa...
Hon bad mig ringa, så jag bara säger till dig innan jag gör det.
- Får jag höra? Så kan jag avgöra... - Du behöver inte höra.
- Jag vill höra. - Det lät viktigt.
- Jag vill höra det. - Ja, okej.
- Det gör väl inget? - Nej, jag förstår bara inte...
- Jag vill höra hennes tonfall. - Tonfall?
Lyssna då. - Karen, du ska inte ta...
Det är Vilde. Barnenheten säger att jag måste ringa dig.
Det har hänt nåt. Hej då.
Fick du ut nåt av tonfallet, eller?
- Var inte det här över nu? - Jag känner att jag måste göra nåt.
Om hon ringer dig igen så svarar du inte.
Det är brutalt. Det är lillejulafton, okej?
Just det. Hon har ringt mig. Jag måste...
- Vi har redan ett upplägg här. - Dina föräldrar kanske ska...
Det är inte läge att de kommer nu. Dina föräldrar kan bo på hotell.
- Ska mamma och pappa bo på hotell? - Det passar inte att de kommer nu.
- Vill ni ha nåt att dricka? - Nej.
Har du blivit galen?
- Mina föräldrar bor inte på hotell. - Jag bara tänker att... Nej, nej.
Skärp dig lite.
Nu får du lägga det här åt sidan.
Det är kanske lite brutalt, men lägg det åt sidan över helgen.
Så firar vi jul med familjen, okej?
Det blir fel att inte ringa tillbaka när hon säger att nåt har hänt.
Det finns ju en orsak till att hon ringer mig nu plötsligt.
- Hon har inte ringt dig förut? - Nej.
Aldrig? Hon har aldrig ringt dig förut?
- Einar? Seriöst. - Snälla du. Hon, det är...
Hon har ringt en gång för länge sen, men det var...
- Hon har ringt dig en gång förut? - Ja, men det är jättelänge sen.
När då?
- När ringde hon dig? - Det är länge sen, många år sen.
Snälla, ställ inte till en scen nu. Snälla du.
- När ringde hon? För ett år sen? - Fyra, fem.
Fyra år? Du vet hur många år det är. Jag vet var vi var för fyra år sen.
- Pratade du med henne då? - Nej, jag pratade inte med henne...
Hon ringde, jag svarade och hon ville träffa mig.
Jag sa att vi kunde träffas, men så träffades vi aldrig.
- Varför har du inte sagt det? - För att du blir så här.
Nej, jag blir ju så här för att du inte har sagt det.
Det är för att du har ljugit om det. Vad ska jag tro nu?
- Tänk att du ljuger. - Snälla du. Jag ljuger inte.
Tänk att du ljög för mig. Efter allt som vi har gått igenom.
Och så ringer hon dig nu och så berättar du det inte?
Nej, god jävla jul, alltså. Vad är det för nåt, liksom?
Det hände inget. Jag har inte ljugit.
Du ljuger när du inte berättar nåt så stort och viktigt.
- Ja, men jag berättar det ju nu. - Det är för sent, okej?
- När kommer de? - Det vet vi inte.
Vi kan gå och se på tavlan sen om det har kommit ny information.
Ska vi göra det?
- Lovar du att inte ringa henne? - Ja, jag lovar.
- Där är hon. - Kan vi få prata med dig?
Stanna, stanna!
Jag tar med henne till kontoret.
Kan du följa med till kontoret i fem minuter?
Det är lillejulafton. Ni ska vara hemma hos familjen.
Vi får vara här. Vi gör inget olagligt.
Barnenheten ringde och bad mig kontakta dem så fort jag såg dig.
Då ska vi se... Marte och Helge heter de.
- Snälla, ring inte. - Varför inte det?
Bara gör inte det. Snälla.
- Varför letar de efter dig? - Mamma dog, jag ska till fosterhem.
- Men din pappa då? - Jag vet inte.
- Hej. - Hur gick det?
Bra. Sen hittade jag den här lille krabaten. Ropar du ut det?
- Vad hette dina föräldrar nu? - Elisabeth och Audun.
- Ja.
- Sätt dig här. - Nummer 6 och 7 är på väg.
- Platekompaniet, snarast. - Ni två stannar här, okej?
Kan du franska? Det kan jag.
Je suive un cours de français les soirs.
Kan Elisabeth och Audun vänligen komma till informationen?
Min mamma och pappa jobbar på bank.
Nej, sluta med det där. Du får inte leka här. Kom.
Vi tar upp de här, så går du och sätter dig.
- Vill du höra mig sjunga? - Nej.
Pie Jesu
pie Jesu
Det där får du inte göra. Så, kom här.
- Var är toan? - Jag måste också på toa.
Det finns en toa ner där och så till vänster.
- Hej. Vad kan jag hjälpa dig med? - Aj!
Stanna här. Följ inte efter mig.
Jag har ingen annanstans att vara när jag väntar på mina föräldrar.
- Gå. Det blir jobbigt att ha med dig. - Jag kan ju bara gå bakom dig.
Snälla.
- Kan du sticka? - Vart då?
- Tillbaka till vaktrummet. - Jag minns inte vägen.
Men seriöst, kan du ingen franska?
Kan du gå nån annanstans? Stick. Jag skiter i vem du är.
- Hej. - Hej.
- Jag behöver pengar. - Ja, okej.
- En miljon! - Tyst.
- Jag måste låna pengar. - Låna av mig, menar du?
Kul att du kommer till mig, men...
Hur mycket behöver du? Vad händer? Är allt okej?
Ja, allt är okej. Jag... jag behöver bara låna pengar.
Jag måste ha en flygbiljett till i kväll.
Jag kan inte ge dig en flygbiljett. Plötsligt dyker du upp och frågar...
- Kan du hjälpa mig lite? - Du får skaffa ett jobb.
Ja, men jag får ändå inte ihop tillräckligt med pengar till i kväll.
Jag blev bara lite paff. Vad skulle jag få ut av det?
- Det är bara det jag... - Ja, okej. Vad vill du ha?
Vart ska du? Ska du stjäla nåt?
Kliv in. Så får du ett Kinderägg.
- Jag är borta i tio minuter. - Det är mörkt här inne.
- In och sätt dig. - Nej!
Nu räknar du till tusen på franska. Jag kan inte ha dig i släptåg.
- Jag lovar att inte följa efter dig. - Du kommer inte att gå.
- Jo. - In och sätt dig.
- Nu går du in i boxen. - Nej!
- Snälla. Jag vill inte. - Så synd. Kom igen.
- Jag vill inte! - Sätt dig inne i boxen.
- Varför det? - Sätt dig inne i boxen. Gör det.
- Sätt dig inne i boxen. - Varför det?
Sätt dig inne i boxen, säger jag. Kom igen. Lyft upp benen. Så ja.
- Vill du ha nåt att dricka? - Nej, det är bra.
Men kan jag låna din telefon?
- Koden är 1-0-1-0. - Tack.
Vad är det du gör på mobilen?
Kom och sätt dig då.
Okej.
Har du ett Visakort?
Nej, inte på mig nu. Jag har Mastercard.
Jag vill att du ska köpa den här biljetten till mig.
Tokyo?
De kan spåra såna köp tillbaka till folk.
- Du förstår det? - Köper du inte biljetten sticker jag.
Om du tar en annan mellanlandning blir det mycket billigare.
Ja, vänta. Jag skriver in det nu.
Nu beställer jag.
- Ja. - Okej...
Det är ett bokningsnummer som jag tror att du måste ha.
Är du oskuld?
Nej. Är du?
Nej.
Klä av dig.
Jag skulle ha sagt det på ett annat sätt, men...
Eller det kändes som att det var... Det var på ett sätt ditt förslag.
Ja.
Berätta då.
- Vad då? - Nej, hur du...
Hur du blev av med oskulden.
Det var med en kille i klassen.
Var då? Eller hur... Hur hände det, liksom?
- På en fest. - Ja. Det är ju typiskt.
Kom han i dig, eller?
Ja.
- Men så sög jag honom också. - Efter att han hade kommit? Oj.
Kan du ta av kjolen också?
Vad vill du att jag ska göra nu?
Jag vill att du ska vända dig om och böja dig framåt.
Och... och så vill jag att du ska ta av dig trosorna.
- Jag måste på toa. - Varför det?
Kommer du?
Jag vill bara säga att jag har sett dig på stationen-
- och att jag tycker att du är så otroligt fin.
Mycket finare än alla de andra. Med... håret och...
Kan du hålla den lite?
- Nej! - Vi var överens.
- Nej! - Jag ska inte göra dig nåt. Lugn.
Släpp mig!
- Lugn. Jag ska inte göra dig nåt. - Rör mig inte! Rör mig inte!
- Vi var ju överens. - Nej!
- Där kommer de. - Det gör de.
Jag måste dra iväg lite. Jag glömde att köpa nåt.
- Vad då? - En julklapp. Jag glömde det.
- Vi har köpt alla julklappar. - Nej, jag saknar en.
- Vad är det du håller på med? - Vi ses i garaget, så tar vi det där.
- Hej. - Hej.
Jag hörde ditt meddelande.
Är allt bra, eller?
- Hej. - Hej.
Jag hörde ditt meddelande. Barnenheten hade bett dig ringa mig.
Ja. Barnenheten tvingade mig att ringa dig.
- Vad är det som har hänt då? - Jag vet inte.
Okej.
- Så allt är bra? - Ja. Ja, allt är...
Är det bra med Agnes?
Ja?
Okej.
Hur står det till annars då?
Jo, jag...
Det har väl inte du så jävla mycket med att göra.
Nej, jag förstår det.
Det var länge sen.
Jag ser att du klarar dig bra.
- Varför skulle jag ringa, tror du? - Nej, jag vet inte.
- Jag vet inte. - För att du är min pappa.
- För du är det, va? - Ja, ja.
Självklart. Jag förstår bara inte...
- Vad då? Vad är det du inte förstår? - Varför skulle du ringa mig nu?
De har säkert nån sån där julgrej.
Du ringde inte för att du har nåt att berätta eller vill prata om?
Nåt jag kan hjälpa dig med?
Nej?
- Jag vill ha pengar. - Pengar?
Jaha? Vad ska du ha dem till?
Jag ska köpa några grejer.
Så jag behöver 7 000 kronor.
Var det därför du ringde, för att du ska ha pengar?
Ja.
- Vi kan ta det efter nyår. Just nu... - Det blir precis som sist.
Minns du det?
- Att jag ringde dig? - Ja, jag minns det.
Nej, det gör du inte. Då hade du inte varit så jävla glad.
Du sa att vi skulle träffas. Det gjorde vi inte.
Jag stod och väntade på en parkering i regnet i timmar. Jag var elva år.
Förlåt.
Jag visste inte... Jag tänkte att du kanske inte...
- Du är skyldig mig dem. - Du tycker det.
- Jag betalar underhåll och... - Nej, du betalar inte underhåll.
Jo, jag gör det, Vilde. Har inte Agnes sagt det?
Har hon inte sagt det? Jag gör det.
Det är inte så att jag inte betalar underhåll.
- Jag vill ha 10 000 kronor. - Jag kan inte ge dig pengarna.
Jag måste prata med Agnes först. Eller barnenheten.
Ja, men ring då. Ska jag slå numret åt dig?
Det här är så jävla oförskämt.
Det är svårt för dig att förstå. Det är vuxenvärlden-
- där saker är... Det är komplicerat. Det är inte...
- Jag har fru, jag har två barn... - Du har tre barn.
Ja, förlåt.
Jag måste ta det här.
Ja, hallå?
Ja, jag är i butiken nu. Så jag kommer snart.
Men jag står i kö nu. Jag... Jag kommer snart.
Yes. Okej. Hej.
- Vem var det? - Det var Marianne.
Ja, vem är det? Jag vet inte vem Marianne är.
Det är min fru.
Hon vet väl inte att du träffar mig? Att du är här nu?
Nej. Det blir bara krångligt.
Jag har bråttom, hon väntar på mig. Jag måste nästan få veta vad det är.
Du tänkte möta mig lite snabbt och ta igen de 15 åren på 20 sekunder?
- Nej, det är inte så, bara... - Hur var det då?
- Hur tycker du att det går? - Jag ville träffa dig.
- När du ringde ville jag träffa dig. - Du var skitsugen på att träffas...
- Du missförstår allt... - Du har inte träffat mig på 15 år.
- Du känner mig inte. - Det blir inte alltid som man tänkt.
- Är du en bättre människa? - Jag försöker bara förklara.
Förklara bättre.
- Jag kan inte ge dig pengarna. - Då är det inte lönt att sitta här.
Hälsa din mamma och säg att hon ska sluta prata så mycket.
Du kan inte lita på henne. Bara så du vet.
Hon är död.
Ja, du hörde vad jag sa. Hon är död.
Ursäkta, är du spydig nu? Va?
Varför säger du det?
Du kan inte säga så. Du förstår det?
- Mamma tog livet av sig. - Jaha? Nu får du sluta.
Om du inte tror mig så kan du ringa barnenheten.
När hände det här?
För ett par timmar sen.
Är det därför du ringde?
Jag ringde för att barnenheten tvingade mig.
Barnenheten tyckte att det var pappas tur att ta hand om mig.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Förlåt. Jag visste inte...
Vill du veta hur det var?
Din mamma och jag hade några väldigt fina dagar och veckor.
Och det utvecklades till ett slags... Det var ett slags förhållande.
Men problemet var att jag redan var gift.
Jag var gift och vi väntade barn.
Så...
Jag blev tvungen att välja.
- Mellan oss och din familj? - Ja.
Jag försökte hålla det hemligt för Marianne i flera månader.
Jag låtsades att det inte hade hänt, Mikkel föddes, men en dag sa jag-
- att jag väntade barn med en annan kvinna. Och allt bara exploderade.
Hon blev rasande. Kastade ut mig.
Då slutade det med att jag flyttade in hos er.
Jag bodde hemma hos er när du föddes... faktiskt.
Jag var med på allt. Jag var där bara ett par månader, men jag var där.
Att bo med Agnes var inte...
Hon var inte lätt att bo med, men vi hade det bra.
Det var mycket som var bra med det.
Och du var ju där.
Ja, och så... En dag så ringer Marianne.
Hon hade förlåtit mig och ville försöka igen.
Vi var skyldiga Mikkel det. Det var en chock. Jag...
- Jag visste inte vad jag skulle göra. - Men du gick tillbaka till henne?
Ja. Hon tog tillbaka mig på ett villkor.
Det var att vi aldrig skulle prata om det som hade hänt.
Jag kunde inte säga nej till henne, kände jag. Jag vet inte...
Vad skulle jag göra, liksom?
Det får du inte fråga mig.
Nej. Nej.
Om du inte tänker ge mig pengarna så behöver jag inte vara här.
- Snälla. - Rör mig inte!
Gå inte. Titta här. Jag ska visa dig nåt.
Kom och sätt dig, snälla.
Gå inte. Titta här. Jag ska visa dig nåt.
Jag har en bild.
- Av vem? - Av henne. Kom, så ska jag visa dig.
Titta här. Så ska jag visa dig.
Det är länge sen, men...
Sätt dig.
Det är från året när du föddes.
Jag har haft det i plånboken hela tiden.
Om Marianne hade vetat det så hade hon mördat mig.
- Varför visar du mig det här? - Jag trodde att du ville se det.
Varför skulle jag det?
- Du kan behålla det. - Nej.
- Jag vill att du ska ha det.
Först trodde jag att det var bullshit.
Grejerna mamma sa om dig och så.
Men så såg jag dig och jag vet inte vad det var. Jag bara tänkte att...
...att du var min pappa.
Och jag visste ju inte hur du såg ut, men jag fick bara den känslan.
Jag är ledsen för det, Vilde. Jag är hemskt ledsen för det.
Jag har sett dig också.
Det är många år sen. Det var en grej i grundskolan.
Jag åkte dit. Det var massa folk, men jag ställde mig längst bak.
Jag var rädd att Agnes skulle se mig, att nån skulle berätta för Marianne.
Men jag var där och ni hade byggt upp en sån där... en scen.
Det var bara några ramper.
Och så stod ni där hela klassen och sjöng.
Och vid ett tillfälle gick du fram och så sjöng du solo.
Det var när vi hade sångerna från Hackebackeskogen.
Ja, ja. Det var säkert det.
Det måste ha varit det, för ni hade såna där djurgrejer.
Jag minns att jag tyckte att du var så bra. Du sjöng helt rent och...
...hade massa självförtroende och sjöng högt och...
Kan jag snälla få låna pengar?
Det räcker med 7 000. Jag ska aldrig mer ta kontakt.
Jag har nog inte så mycket på kontot.
- Har du nåt? - Jag kan se vad jag har.
Okej?
Då så... Här är i alla fall 2 000. Jag hoppas det hjälper lite grann.
Vad gör du? Jag har ringt dig många gånger, du svarar inte.
- Jag var på väg nu. - Ni har säkert mycket att prata om.
Men vi måste hem nu och fira jul.
- Kan jag få pengarna först? - Hon har bara frågat om...
- Han har lovat mig pengar. - Hon bad att få låna lite pengar.
- Du ska inte ha pengar av oss. - Jag sa att det är okej.
Nej, hon ska inte ha pengar.
- Vilde? Vilde! - Einar, vi måste gå nu.
- Vilde. - Stanna, stanna, stanna!
Vi har letat efter dig i flera timmar. Vad händer?
Vilde, lugna ner dig. Slappna av.
Jag följer inte med er nånstans! Fattar ni inte det?
- Vilde. - Rör mig inte!
Du måste följa med oss. - Kan du bara hålla henne?
- Är det han som har ringt er? - Nej.
- Var det du som ringde? - Jag har inte ringt nån.
- Vi måste hem nu. - Sluta tjata.
Tack för hjälpen. Herregud. Här.
- Gör inte så. - Han har haft det här i plånboken.
Stick. - Titta! Det är en bild på min mamma. Han har haft den i 15 år!
Han ville träffas på Burger King för att se att allt var bra med mig.
Han lovade mig pengar. - Var det bara lögn? Dina skitbilder!
- Håll käften! - Kan vi gå hem? Jag vill härifrån.
Kan du sluta bestämma hela tiden?
- Jag är Natalie. Är du Vildes pappa? - Jag är inte Vildes pappa.
- För fan! - Lugna ner dig.
Nej! Håll käften! Rör mig inte!
- Vilde, du kan följa med till mig. - Nej. Nej.
Nej. Nej!
- Släpp! - Gör inte motstånd.
- Släpp mig, släpp mig! - Lugn nu.
Släpp mig! Släpp mig!
Vad gör ni? Hon är min kompis. Ni rör henne trots att hon inte vill!
Vi vill hjälpa din kompis.
Släpp mig!
Titta, pappa.
Einar?
Hallå. Du!
Vad är det du håller på med?
Hey! Einar?
- Ha det bra. - Kan du vakna?
Hej.
Förlåt. Förlåt.
- Nu går du ner till dem, okej? - Okej.
Tåg till Oslo flygplats Gardermoen kommer strax in på spår 13.
Hej.
Jag...
Jag är en idiot.
Jag förstår om du inte vill ha med mig att göra.
Jag har inget bra svar.
Jag vet bara att det var fel. Och...
Och det är möjligt att det inte går att fixa, att det är för sent.
Men jag tänker säga som det är till alla.
Till Mariannes föräldrar, folk på jobbet, vänner - alla som frågar.
Jag orkar inte ljuga mer, Vilde.
Vilde... Snälla du, kan du inte följa med mig hem?
Ska ni med det här tåget? Det går nu.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2018
Ansvarig utgivare: Anders Melin